Una+mica+d'història

 Una mica d'història **__COM VA NÉIXER I CRÉIXER LA CIUTAT DE BARCELONA?__**

Els orígens de Barcelona es remunten al segle I abans de Crist, quan els romans van establir una petita colònia al voltant del mont Tàber (l’actual barri gòtic) anomenada Bàrcino.

Avui dia encara es conserven algunes de les construccions d’aquella època, a la Plaça Ramon Berenguer hi ha restes de la muralla romana i al Museu d’Història de la ciutat es pot visitar el conjunt arqueològic de l’antiga Bàrcino. La ciutat fou envoltada d’una muralla amb 4 portes, als extrems de les dues vies principals, i un conjunt de 74 torres. Als voltants de la ciutat, s’estenien les vil·les i els cementerisLa prosperitat de la ciutat augmentà a partir del S. II. 

Des del segle IV fins al XIII, Barcelona va tenir un increment de població i, per aquest motiu, es va construir una segona muralla ja que la ciutat anava creixent i es quedava petita la què hi havia. Es va construir a l'entorn de l'actual Santa Maria del Mar. El creixement imparable de la ciutat es va reforçar amb el comerç amb Amèrica i el principi d’industrialització. Però l'autèntica revolució no va arribar fins que segles més tard es van enderrocar les muralles per urbanitzar la ciutat amb el Pla Cerdà de l'Eixample a l’any 1.859. Era l'època en què el primer ferrocarril va unir Barcelona i Mataró, símbol de la prosperitat industrial que ben aviat es va veure reflectida en l'arquitectura. Famílies d'industrials van fer construir edificis modernistes a la ciutat i destaquem obres d’Antoni Gaudí; el Parc Güell, la Casa Milà (Pedrera) o la Casa Batlló. Però amb l'esclat de la Guerra Civil Espanyola, el 1936, i la Dictadura Franquista, la ciutat va viure alguns dels seus episodis més grisos. Aquesta guerra va acabar amb les il·del poble, ja que Barcelona fou una de les primeres ciutats més bombardejades del món per l’aviació. Els barris costaners i l’Eixample foren les zones més castigades. A finals del anys 40, degut als estralls de la guerra, moltes persones viuen en coves i refugis. El nombre de barraques era molt gran i en elles vivien immigrants vinguts de les zones més pobres d’Espanya fugint de la misèria. Durant la dècada dels 50, arribaren a la capital catalana i al seu cinturó industrial. A partir de la segona meitat dels anys 50, Barcelona anirà canviant significativament. Creixerà i es milloraran les comunicacions però a costa de sacrificar el paisatge urbà. Es dobla els nombre d’habitants i s’urbanitza gairebé tota la superfície del terme municipal. La dècada dels 60 fou de creixement i progrés, tot i que, arriben a la província de Barcelona moltíssims immigrants i amb aquests apareixen grans bosses de pobresa. També el barraquisme, ja els preus dels pisos resulten excesivamente cars per als nouvinguts.  Hauran de passar anys fins que el 3 d’abril de 1.979 les primeres eleccions democràtiques van permetre als ciutadans escollir l’alcalde que volien per la ciutat. Amb la democràcia i la proclamació de Barcelona com a seu dels Jocs Olímpics del 1992, la ciutat es va convertir en un referent internacional i es projectava al món. En aquell moment va començar una transformació urbana que ha continuat amb esdeveniments com el Fòrum Universal de les Cultures del 2004 i Projectes Urbanístics com el 22@. Aquest és el nom que s’ha donat a un gran projecte de transformació de l’antic barri industrial de Poblenou. Les antigues fàbriques tèxtils s’han convertit en “fàbriques del coneixement”: s’hi ha instal·lat empreses de noves tecnologies, centres d’investigació, universitats, espais d’art, etc. I la construcció de la Torre Agbar, visible des de tot arreu i construïda al 2.003. S’ha convertit en un dels símbols de la Barcelona contemporànea. Fa 145 metres d’alçària i està coberta de làmines de vidre de colors. De nit, s’il·lumina!